Dublin, Irland-24. mai 1931
DANGRAM, INDIA 5. oktober 1998
AKUTTMOTTAK
VATIKANET Roma-1998
Det må verifiseres fullstendig.
Vi må vite det med sikkerhet.
Enig, Deres Eminense. Her kan det ikke gjøres feil.
Det kom en lysstråle fra bildet.
Jeg følte ingen smerte.
Svulsten var her.
Den er borte.
Canadas statsminister besøkte Storbritannia i dag.
Etter et besøk i Parlamentet...
KATOLSK ALDERSHJEM England-2003
...drakk han te med dronningen i Buckingham Palace.
I morgen drar han til Montreal.
Andre nyheter: Vatikanet har godkjent som mirakel
helbredelsen av en svulst i magen på den indiske kvinnen Monica Besra,
etter å ha lagt på en medaljong med et bilde av Mor Teresa.
En talsmann i Roma sa det var det første av to godkjente mirakler
som trengs før Mor Teresa kan erklæres for helgen.
Jeg har en stor nyhet.
Få høre.
Jeg har noen brev du burde lese.
Dette mørket hun følte, som hun skrev om,
begynte visst allerede i 48...
...da hun begynte sitt arbeid blant de fattige.
Det vedvarte så å si de siste 50 årene av livet hennes.
Hun hadde arbeidet med de fattige...
...i to år da dette bildet ble tatt.
Det triste med dette arbeidet hadde tæret på henne.
Et ubeskrivelig mørke, ensomhet,
en konstant lengsel etter Gud.
Hun følte at Gud hadde forlatt henne.
Bortsett fra meg og noen andre prester
og erkebiskopen i Calcutta, Ferdinand Périer,
visste ingen at hun følte seg isolert.
Kan jeg by på noe?
Nei da. Ellers takk, pater.
Det som ville smertet meg mest,
var om hun følte at Gud ikke var i henne.
Det ville hun sagt.
Hun ville si at lengselen var så sterk
at det føltes som tortur.
Det var ikke noe jeg kunne gjøre for å hjelpe henne.
Dette bildet ble tatt...
...da Mor Teresa underviste.
Det ble tatt i 1946.
Jeg har det her
fordi det minner meg om der alt begynte.
-Kan jeg ta en titt? -Ja visst.
-Er det skolen? -Ja.
Den har litt av en historie.
Kan du fortelle litt mer om skolen og tiden hennes der?
Årene hennes i Loreto...
...da hun underviste, var herlige år for henne.
Hun elsket å undervise, mest av alt.
Senere ble livet hennes fullstendig viet til de fattige,
men hun var først og fremst...
...en lærer.
LORETO KLOSTER
Folk har lidd.
Og denne sulten...
Sult har tvunget tusenvis av flyktninger på gaten i byen vår.
LORETO KLOSTER Saint Mary's klosterskole
Vi er inne i en av de mest urolige periodene i Calcuttas historie.
Shubashini.
Mor sier at hun er veldig redd.
Det er opprør utenfor huset mitt.
Jeg føler meg trygg her,
men jeg er engstelig for mor og familien min.
Det er sant at det er blitt større spenninger
siden India forbereder seg på uavhengighet.
Det har forårsaket vold,
men det er mellom hinduer og muslimer.
Det har ingenting med din familie å gjøre.
Du trenger ikke engste deg.
Jeg er redd likevel.
Prøv å la være.
Vi håper dette snart vil løse seg, vi ber for det.
Der var det slutt.
Søster, har du litt tid?
Ja, Deepa.
Søster, er ikke du redd?
Nei. Stol på Gud, Deepa.
Han våker over oss.
Men far sier at de kristne er en minoritet i India.
Alt kan skje med dem, med tanke på det som foregår.
Derfor vil far at jeg skal bli her, innenfor klostermurene,
for jeg er trygg her, og ikke dra hjem før alt er over.
Han har rett. Jeg er enig med ham. Du er trygg her.
Og har du flere spørsmål, kan du snakke med pater van Exem.
Du må prøve ikke å engste deg.
Søster?
-Takk. -Takk, søster.
Er noen syk, søster?
Nei.
Skal jeg ta litt mat til rommet deres?
Nei, jeg ordner det. Takk, søster.
Hva gjør du her, søster? Det er ikke trygt. De er sultne og desperate.
-Du må gå til klosteret! -Jeg ville gi dem litt mat.
Ja da.
Søster, i tre dager i forrige uke
herjet hinduer og muslimer i et strøk ikke langt herfra.
De drepte alle de fant fra den andre siden.
Soldater måtte gjenopprette orden.
Du kan ikke komme hit mer. Skjønner du?
Du må gå inn i klosteret.
-Be om at det blir fred igjen. -Jeg skal be. Takk.
Gå til klosteret.
Er alt i orden?
Ja, generalmoder.
Jeg hørte du gikk utenfor klosteret i morges.
Ja.
Jeg ville gi mat til en familie som sulter.
Om forlatelse. Jeg vet jeg ikke burde gå ut.
Da du kom tilbake, var du opprørt, ble jeg fortalt.
Sikker på at alt er i orden?
Ja, takk.
Men, sant å si,
kan jeg ikke la være å tenke på folkene der ute.
Jeg ser dem fra klasseromsvinduet.
Jeg vil hjelpe.
Det er så mange. Du kan ikke hjelpe alle.
Vi kan hjelpe noen.
Jeg føler skam hvis jeg ikke prøver.
De er veldig sultne.
De har ingenting.
Vår livsoppgave er å undervise unge jenter. Det er vårt kall, søster.
Min mor minnet meg på mitt kall.
"Kjære datter.
Glem ikke at du dro ut for å hjelpe de fattige."
Hva vil du fram til, søster Teresa?
Jeg vet ikke.
Jeg elsker å undervise og være nonne,
men jeg må gjøre noe.
Visselig må Gud elske de fattige utenfor murene
like mye som han elsker privilegerte jenter her inne.
Du skal dra på retrett om noen dager.
Ja.
Jeg spør Gud til råds.
CALCUTTA STASJON 10. september 1946
Si til generalmoderen at hun ikke må engste seg.
Ha en fredfull retrett. Gud være med deg.
Takk. Gud velsigne deg.
Det var på togreisen til Darjeeling
at hun hadde et skjellsettende øyeblikk.
Hun mottok det hun tolket som et budskap fra Gud
om å tjene de fattigste av de fattige og leve blant dem.
Hun omtalte det som et "kall i kallet".
Å gi avkall på alt og følge ham inn i slummen.
Hun sa at hun visste det var hans vilje, hun måtte gjøre det.
Men Kirken måtte avgjøre det.
Hva mener du med at du hørte Guds stemme?
Jeg hørte en stemme på toget.
Den var ikke hørbar, men veldig klar og tydelig.
Den sa at jeg måtte forlate klostrets trygge favn
og vie livet til å tjene de fattige, å leve blant de fattige.
Det var en befaling, at jeg måtte følge Kristus
inn i slummen og tjene ham
ved å tjene de fattigste av de fattige.
Du har visst glemt løftene du avla som klusursøster.
Blant løftene var fattigdom, kyskhet og lydighet.
Jeg vet det, generalmoder,
men jeg vet også at det er hans vilje, og jeg må følge ham.
Det er et kall i kallet.
Jeg vil søke om eksklaustrasjon.
Da kan jeg forbli i Loreto-ordenen
og fortsette å leve etter løftene mine.
Det jeg ber om, er tillatelse til å arbeide utenfor murene.
Du vet jo at klausursøstre ikke kan gå utenfor murene.
Du er rektor på skolen vår, og jentene holder slik av deg.
De mukker ikke når du er streng engang.
Hva mener du?
Ber du om tillatelse til å bli løst fra pliktene dine?
Ber du om tillatelse til å løses fra løftene dine?
Nei. Jeg vil fortsette å være nonne.
Jeg ber bare om lov til å arbeide blant de fattige. Det er alt.
Generalmoder, det er folk som sulter rett utenfor døra vår.
Jeg ser dem hver dag fra vinduet.
Det er... et fryktelig syn.
Hvordan kan vi ignorere det?
Hvor kom dette fra så plutselig?
Ikke plutselig.
Før jeg ble nonne, ville jeg bli misjonær.
Jeg ville dra ut og gi Jesu liv
til folk i misjonærland.
Da jeg var en jentunge i Skopje i Jugoslavia,
leste jeg om misjonærer som dro til India.
Du skjønner...
...det var det jeg alltid ville gjøre...
å tjene fattige, av kjærlighet til Gud.
Og så, på toget til Darjeeling,
var stemmen veldig tydelig.
Tydelig.
Jeg kan ikke ignorere det.
Jeg skal snakke med erkebiskop Périer om det,
så får vi se hva han sier.
Er han enig, får han ta det til Vatikanet, når han drar dit i neste måned.
Takk.
Takk, generalmoder.
VATIKANET Roma-1947
Deres Eminense.
Volden i min bydel i Delhi brer om seg
på grunn av stor sosial urettferdighet.
Den må identifiseres og avskaffes for å sikre varig fred.
Det var alt.
Takk.
Deres Eminense, det er flere ting jeg vil ta opp med deg i dag,
men først vil jeg drøfte en sak angående
en av nonnene i Loreto-ordenen,
rektoren på klosterskolen St. Mary's.
Hun heter søster Teresa, og hun ønsker tillatelse
til å gå utenfor klostermurene
for å hjelpe de fattige. Hun sier "for å tjene de fattige".
Jeg ble gjort oppmerksom på saken av klosterets generalmoder.
Søster Teresa sier at hun hørte Guds stemme
som ba henne følge Kristus inn i slummen.
Har hun sagt noe slikt før?
Nei. Hun er blant de mest respekterte lærerne på skolen.
Hun føler hun må følge befalingen til stemmen hun hørte, som tilhørte Gud.
Hun føler det som et andre kall.
Hun vil ikke stille spørsmål ved Kirkens autoritet
og har ventet uten å klage på at jeg skulle snakke med deg og få Kirkens beslutning.
Vet hun at klausursøstre ikke kan forlate klosteret?
Ja, Deres Eminense, derfor ber hun om eksklaustrasjon.
Be henne skrive et brev til Den hellige far.
Gi meg brevet.
Hun har allerede skrevet brev.
Jeg ga min velsignelse, og generalmoderen ga henne lov til å skrive til Roma.
"Til Den hellige far, pave Pius 12, Roma, Italia.
Jeg har et kall.
Gud har befalt meg å oppgi alt
og overgi meg til ham...
...i tjeneste for de fattigste av de fattige i slummen.
La meg bli fritatt fra løftene mine
slik at jeg kan følge mitt kall.
Søster Teresa, Loreto Entally, Calcutta, India."
REGJERINGSBYGNINGEN New Delhi, India-15. august 1947
Denne historiske dagen
tar India sin plass som et fritt og uavhengig land.
Frihetselskende folk overalt vil feire sammen med dere.
I denne historiske stund
må vi ikke glemme alt India skylder Mahatma Gandhi.
Hvordan var New Delhi?
Jeg har sendt saken til London, men jeg tror det er her det skjer.
Enig, især siden Gandhi er her og mot deling.
Det er Gud vilje.
Jeg kan ikke ignorere det. Jeg må følge hans vilje.
Erkebiskopen tok brevet ditt til kardinalen for fire måneder siden.
Roma har ikke svart.
Jeg tror eneste måte du kan gå utenfor murene på,
er å søke om et dekret om sekularisering.
Mener du... å forlate ordenen?
Hvis du er så oppsatt på å gå utenfor murene, ja.
Det er eneste måte.
Jeg har levd her som nonne i 16 år.
Generalmoder...
Loreto-ordenen er familien min. Jeg kan ikke bare dra.
Jeg kan ikke oppgi mitt liv som nonne.
Slutt å tulle, da.
Du er klausursøster.
De gjør ikke noe unntak for deg og lar deg bryte løftene dine.
Det er Guds vilje...
...ikke min.
Jeg stoler på Gud.
Jeg skal vente på svar fra Vatikanet...
...og be.
India og Pakistan er offisielt selvstendige land. Utrolig.
India har endelig fått sin uavhengighet fra britene.
Som vil forårsake problemer.
Tror du India vil lide under byrden av å bli født som moderne stat?
Absolutt. Du har allerede sett følgene av andre verdenskrig og hungersnøden i 43.
Det kan du takke Kongresspartiet for.
Jeg sier bare
at du kommer til å bli i Calcutta en stund.
Håper du liker India.
Søster.
-Kan jeg få snakke litt med deg? -Naturligvis.
Laxmi sa at du forlater oss?
Hvor har hun hørt det?
Laxmi, si det.
Skal du dra?
Det er Guds vilje, ja.
Hvorfor vil du forlate oss?
Da jeg var en ung jente, gikk jeg på katolsk skole.
Vi hadde veldig flinke prester
som hjalp oss barn med å finne vårt kall.
Det var da jeg skjønte
at mitt kall var å tjene de fattige.
Dette var i 1922. Jeg var 12 år.
Jeg ville bli misjonær
og dra ut og spre Guds ord.
Men i stedet ble jeg nonne, jeg ble lærer,
og nå er jeg her hos dere, som jeg elsker.
Leggetid.
Legg dere og sov.
Ikke vær redd.
Jeg tror ikke jeg drar med det første.
VATIKANET 12. april 1948
-Jeg dikterer et brev. -Ja, Deres Eminense.
Til søster M. Teresa...
...i Loreto-ordenen i Calcutta.
Den hellige far, pave Pius 12,
har gjennom Den hellige kongregasjon for de religiøse...
...gitt deg tillatelse...
"...til å forlate Loreto og begynne din nye misjon.
Du har fått pavelig dispensasjon fra klausur,
som gir deg fullmakt til å være utenfor Loreto-klosteret
i et år eller mindre...
...hvis en kortere periode er nok.
Du kan beholde dine religiøse løfter som Loreto-søster
under fullmakten til erkebiskop Périer."
-Gratulerer, søster Teresa. -Takk.
Det er Guds vilje... ikke min.
PATNA STATLIGE SYKEHUS
Vår hovedoppgave på Medical Mission Sisters...
...er å gi legehjelp til de fattige.
17. august 1948
Vi tilbyr hjelp til de som trenger det.
Pasienten vi skal møte nå, er fryktelig syk.
Han har åpne sår som er betente og væsker.
Du vil se mye sånt i slummen i Moti Jihl når du drar til Calcutta.
I slike tilfeller vil ikke familiene ta seg av dem...
...så de tar dem hit til oss.
Medical Mission Sisters har tradisjon for å ta seg av slike pasienter.
Går det bra?
Vi går ut litt.
Vær så snill.
Det er ikke et hyggelig syn, det kan være et sjokk...
Du venner deg til det.
Snart vil du rense slike sår selv... uten å tenke over det.
Jeg vet det.
Jeg beklager så meget, doktor.
Kanskje vi burde roe ned opplæringen litt.
Nei!
Vær så snill. Jeg klarer det. Jeg har mye å lære før jeg drar til Calcutta.
Du er nonne, men mangler nonnedrakt.
-Du kalles ikke "søster." -Jeg er Maria Teresa nå.
Jeg går i chira fordi det er viktig for meg
å omgås folk, å bli akseptert.
Er du klar til å gå inn igjen?
Ja.
Da går vi til verket igjen.
Pass på å ha rene hender når du behandler sår.
Ta gasbind, dypp det i steril saltløsning eller saltvann.
Du vrir det opp, og legger gasbindet på såret.
Så dekker du over med en lapp med gasbind.
Så bandasjerer du rundt med en rull gasbind.
-Skjønner? -Ja, doktor.
Denne pasienten har infeksjon i magen.
Det krever antibiotika.
Vi må gi ham en sprøyte med penicillin i armen.
Søster Margaret.
Først får vi ut all luft...
...og så renser vi ham med alkohol og gasbind...
...og stikker sprøyten varsomt inn i armen
og skyver veldig sakte.
Når vi er ferdige og drar den ut, holder vi på stikkstedet.
Ja, doktor.
Det var ingen tvil om at hun hadde funnet sitt kall.
Dr. Ahamed prøvde å gjøre henne tøffere,
men hun kom aldri i verden til å miste sin medlidenhet.
Da den medisinske opplæringen var fullført, dro hun tilbake til Calcutta
og til "De små søstre av de fattige" på klosteret St. Joseph's,
der hun også bodde
mens hun lette etter et mer varig bosted.
Er det sant at hun dro inn i slummen med fem rupier i lommen?
Ja, det er også sant.
Fem rupier...
...tilsvarer ett engelsk pund på den tiden,
eller en amerikansk dollar.
Man kan undres på hvor hun fikk motet fra.
CALCUTTA-SLUMMEN 21. desember 1948
Den første dagen hun gikk inn i slummen,
tok hun med seg Veronica Gomes,
en veldedighetsarbeider fra Santa Teresa sogn.
Det var kirken hun hadde gått i etter returen til Calcutta fra Patna.
Veronica viste henne rundt i Moti Jihl,
det fattigste og usleste strøket i byen.
Det er strøket som begynner rett utenfor Loreto.
Først stoppet de i Taltalia...
et annet fattigkvarter i Calcutta,
der det bodde fattige katolikker.
Selv om hun var forberedt, ble hun sjokkert
over omfanget av fattigdom og lidelse.
Hun hadde ingen penger hun kunne hjelpe dem med.
Alt hun hadde med seg den første dagen i slummen,
var en overflod av kjærlighet...
...i hjerte og sjel.
Nei, dette er skittent.
Ikke spis det. Da blir du syk.
-Hva gjør du? -Syk...
Hvorfor tar du mat fra barnet mitt?
-Nei, jeg tar ikke... -Hva gjør du her?
-Hva foregår her? -Hun tok mat fra barnet vårt.
-Nei... -Hvem er du?
Jeg er Maria Teresa.
Jeg kan lære barnet å lese og skrive, hvis dere vil.
-Jeg vil ikke ha penger. -Nei!
Vi vil ikke ha deg her. Vi trenger ikke hjelp av deg.
Vi er hinduer.
Ikke lær barna våre om din gud.
Gå.
Et øyeblikk.
Dette stedet er ikke for deg.
En kristen lærer.
Du hører ikke til her.
Det er best at du går.
Kanskje jeg ikke er ønsket her...
...men det er behov for meg.
Kjære pater van Exem,
jeg begynner arbeidet mitt i slummen
mens jeg samtidig leter etter et mer varig bosted.
Jeg har gått og gått til jeg fikk vondt i beina.
Jeg tenker stadig på hvor vondt de fattige må ha det...
...i kropp og sjel...
mens de leter etter mat, etter hjelp.
Dette arbeidet er mye vanskeligere enn jeg hadde forestilt meg.
Aldri, i hele mitt liv,
har jeg visst at det fantes så mye lidelse i verden, som jeg har sett her.
Det var kun ni måneder etter delingen.
Britene hadde gitt fra seg kontrollen over India
etter nesten 200 år ved makten.
Alle utlendinger ble på den tiden betraktet med mistanke
og ble identifisert med undertrykkerne,
som britene ble ansett som, og som okkupanter.
For henne å dra frivillig inn i den verdenen
og overvinne mistanken,
var et langt lerret å bleke.
Nei, gutter. Jeg har ikke penger.
Jeg er fattig, som dere.
Men jeg har litt mat til dere.
Vent.
Atal babu.
Vær så snill, Atal. Atal babu.
Disse barna, jeg kan lære dem å lese og skrive.
De er foreldreløse barn. Det er mange som dem.
Lær dem å lese, hvis du vil.
Takk. Atal babu...
Jeg er ikke her for å omvende noen til min tro.
Jeg er kun interessert i å lære barn å lese og skrive.
Og for å hjelpe. Hjelpe folk så mye jeg kan.
Vil dere ha? Vil dere ha? Kom.
Kom. Kom hit.
Kom.
Brød?
Vil dere ha?
Jeg heter Maria Teresa. Jeg er lærer.
Har dere gått på skole noen gang?
Ikke?
Vil dere gå på skole?
Ja?
Kom, sitt ned. Jeg skal lære dere alfabetet.
Vet dere hva det er?
A, B, C, D.
Sitt ned.
Jeg skal undervise dere. Vi skal lære.
Så... her.
A.
Bra. A.
B.
C.
C. Bra.
A.
B. C.
Bra. Nummer fire er...
D.
Kjempebra!
Nå har vi lært de fire første bokstavene i alfabetet.
Vil dere lære mer? Ja?
Bare kom.
E. Kjempebra.
-Vil dere lære mer? -Ja.
Kom, bli med.
Nå har vi... A.
B.
C.
D.
E.
Bra.
Du. Hva het den første?
-A. -Bra.
-Vil dere lære mer? -Ja.
Kom, da.
F.
Alle sammen, fra begynnelsen av.
A, B, C, D...
E, F, G...
H, I.
Kjempebra, alle sammen! Klapp!
Ja. Bra.
"Krokodillen klarte ikke å overbevise ham.
Til slutt tenkte han: 'Jeg må vinne apens hjerte.'
Han klekket ut en plan, og han svømte fort til apen.
Han kom fram til treet..."
Atal tar feil. Hun burde ikke være her.
Han burde ikke la henne undervise barna våre.
Hun kommer til å lære dem om sin kristne gud.
Vent å se.
Hva gjør hun er? Hvorfor kom hun hit? En hvit kvinne?
"...krokodillen klarte ikke å overbevise henne."
Kom. Vi snakker med Atal om det.
Vil dere hun skal dra, kan dere prate med Atal.
Vil du ha den kristne dama her?
Greit for meg.
De har ingenting. Vi har ingenting.
Kanskje den kristne dama kan gi henne noe vi ikke har.
Hun kommer til å lære dem om guden sin!
Derfor kom hun!
"'Jeg må vinne apens hjerte.'
Han klekket ut en plan, og han svømte fort til apen."
Kristne kvinne. Vi vil ikke ha deg her.
Gå fra landsbyen vår.
Du vil omvende barna våre til din kristne gud. Dra hjem.
-Nei. -Gå hjem.
Jeg er ikke kommet for å omvende barna deres til min tro.
Dere må tro meg. Jeg er kun her
for å hjelpe, for å tjene dere,
og gi barna deres muligheter i livet.
-Det er alt. -Hva gjør du, Kavitha?
Hva skjer, Maharaj? Hva gjør du?
Den hvite dama burde dra hjem. Hun stjeler sjelen til barna våre.
Hun vil hjelpe barna våre, Maharaj!
Hun har ikke nevnt sin tro eller religion.
Hun lærer dem bare å lese og skrive.
Jeg har vært med hver dag sammen med datteren min.
Skjønner du?
Hun er ond. Hun hører ikke til her.
Hun har tilmed påvirket henne på djevelsk vis.
Dinsha, gå! Hent Atal, fort!
Vil du ha den kristne dama her?
Hun vil omvende barna våre. Bare vent!
-Takk. -Ingen årsak, søster.
Jeg er Ashwani, Dinshas mann.
Ashwani. Godt.
Kom.
Kjære Gud...
...jeg vet du vil jeg skal være en fri nonne...
...dekket med korsets fattigdom...
...men...
...jeg har vært naget av tvil...
...ensomhet...
...og fristelsen til å vende tilbake til klosterlivet i Loreto.
Men i dag har jeg lært noe viktig.
Jeg dro tilbake til Loreto...
...og jeg vet at jeg hører til blant de fattige.
Av fri vilje, min Gud...
...og av kjærlighet til deg...
...vil jeg bli værende hos de fattige...
...og gjøre det som er din hellige vilje.
Stopp.
Søster?
Shubashini!
-Hva gjør du her? -Jeg kom for å hjelpe deg.
Hvordan visste du at jeg var her?
Jeg hørte du var i St. Joseph's kloster.
Jeg dro dit og traff Veronica Gomes. Hun sa du var her.
Jeg har med medisinsk utstyr. Tenkte du kanskje trengte det.
Er det greit at jeg kom?
Vis meg hva du har med.
Gudskjelov.
-Et nydelig barn. -Ja, det er hun.
Shubashini, går det bra?
Ja da.
Vi går inn igjen.
Kjære søster M. Teresa,
jeg fikk brevet ditt og kan bare forestille meg hvor vanskelig det må være
å være vitne til all lidelsen du må se hver dag.
Arbeidet du gjør, blir snakket om i byen.
Ansvarlige i kommunen har uttrykt takknemlighet.
Jeg har tenkt på ditt behov for å finne et mer varig bosted.
Jeg har snakket med jesuittpater Julian Henry,
som sa han hadde sagt du kunne bo i Krishnagar...
men at du følte de ville prøve å gjøre det lett for deg.
For du kjenner de fleste nonnene og lærerne der,
og du ønsker ingen spesialbehandling.
Jeg foreslår at du møter Gomes-brødrene.
De er fra Bangladesh,
men har et hus her i byen, i 14 Creek Lane.
Prat med Nicholas.
Han er en gudfryktig kristen og kan kanskje hjelpe deg.
Du er sterkt savnet av nonnene og elevene i Loreto...
som ønsker deg hell og lykke i din misjon.
Måtte Gud være med deg. En gudfryktig hilsen,
pater C. van Exem, SJ.
-Ja? -Er du Mr. Gomes?
-Ja. -Jeg heter Maria Teresa.
Pater van Exem sa at du kanskje ventet meg.
-Ja visst! Kom inn. -Takk.
Den veien.
Jeg trodde du ville gå i nonnedrakt. Jeg hørte du var nonne.
Jeg er nonne, men...
...jeg går med chira for å passe inn blant folkene i Moti Jihl.
-Jeg arbeider blant de fattige. -Det var det pater van Exem sa.
Hva kan jeg hjelpe deg med?
Jeg trenger et sted å bo.
Hvis du har noe, hva som helst, vil jeg bli veldig takknemlig.
Mine brødre er mesteparten av tiden i Bangladesh.
Det er ledig ovenpå.
Det er sikkert greit at du bruker et rom oppe.
Det er veldig snilt av deg, Mr. Gomes.
Jeg er stille. Du vil knapt merke meg.
Jeg drar tidlig om morgenen.
Jeg kommer tilbake sent på kvelden.
Jeg skal ikke være til bry.
Dette rommet kan du bruke, hvis du vil.
-Jeg kan få inn flere møbler. -Nei. Takk.
Jeg ville foretrekke at vi flyttet møbler ut.
Jeg trenger lite. Hvis det er greit for deg,
tar jeg bare inn en stol og noen kasser.
De kan jeg bruke som skrivebord og bord.
Ja vel.
Søster, jeg er redd han dør.
Jeg vet det. Litt av Guds kjærlighet...
er alt vi kan gjøre.
Hjelp meg å løfte hodet.
Så trist.
Den største lidelse er å føle seg alene...
uønsket...
ikke elsket.
Men han er ikke alene nå.
Han er her hos oss.
Kjære pater van Exem...
...takk skal du ha for introduksjonen til Mr. Gomes.
Han er en fantastisk mann
og lar meg få bo i huset sitt.
Han sier jeg kan bruke overetasjen
til å huse hjelpeorganisasjonen min.
I dag kom pater Bauwens, sognepresten i St. Teresa's,
for å velsigne huset,
og tårene mine rant bare.
Jeg har følt meg veldig ensom.
Etter å ha vært i Loreto i så mange år,
alltid omgitt av nonner og elever,
forventet jeg ikke å føle meg så alene i det nye livet mitt.
Jeg lurer på hvor lenge hjertet mitt vil lide.
Be for meg.
Ikke la meg trekke meg fra offeret jeg gjort av fri vilje...
...og overbevisning.
-Hva er det, søster? -Dette brevet er fra erkebiskop Périer.
Hvis jeg ikke får tillatelse til å fortsette...
må jeg dra tilbake til Loreto og vi må forsake dette arbeidet.
Les det.
"Den hellige stol har gitt deg tillatelse
til å fortsette arbeidet i tre år til."
Gud...
Takk, Gud.
Søster, det er Kavitha. Hun holder på å føde, og noe er galt!
Vent her.
Kavitha.
-Hva gjør du her? Kom deg ut! -Jeg ba henne komme.
Hun har opplæring, og Kavitha trenger hjelp. La henne få lov!
Vær så snill, Maharaj! Gå ut!
Kavitha.
-Det blir setefødsel. -Søster!
Kavitha.
NEW YORK 21. august 1949
USAs 28 år gamle krysser Milwaukee har vært på utlån...
KATOLSK NONNE VINNER HJERTER BLANT FATTIGE HINDUER
Det ligger i Delaware Bay med russisk besetning
og er det første av 31 krigsskip
som russerne lånte under krigen, som leveres tilbake til USA.
Hallo?
Graham, jeg har en sak du må undersøke.
En nonne driver med hjelpearbeid i en slum i nærheten av deg.
Kan bli en fin gladsak, når du får tid.
Jeg skal undersøke.
Hva ville dere snakke med meg om?
Generalmoder, vi har bestemt oss for å bli nonner.
Så flott!
Har dere snakket med foreldrene deres?
Vil de motsette seg det?
Mor har allerede motsatt seg det.
Hvorfor?
Hun vil ikke jeg skal arbeide blant de kasteløse.
Hvorfor skulle du arbeide blant de kasteløse?
Fordi vi vil arbeide med søster Teresa.
Ja.
Jeg forstår.
Jeg hadde hørt på moren din.
-Hva med dine foreldre? -Jeg har ikke sagt det ennå.
Fordi?
Fordi de ikke ville samtykke. Jeg vet hva jeg vil gjøre.
Jeg har allerede hjulpet søster Teresa etter skoletid.
Foreldrene mine vil jeg skal studere i Europa, men jeg vil bli her.
Jeg vil bli nonne og arbeide med søster Teresa.
Snakk med foreldrene deres og så med meg.
Gå.
Takk, moder.
Generalmoderen likte ikke at de ville arbeide med søster Teresa.
Det sa hun klart fra om.
Da de to jentene fortalte...
Takk.
...at de ville bli nonner og vie seg til
å arbeide med sin gamle lærer,
begynte frykten for at andre elever skulle følge etter
å plage generalmoderen.
Da søster Teresa fikk nyss om det...
...skrev hun et brev til meg.
Dette brevet.
"Pater, jeg er bedrøvet...
...når jeg skriver dette brevet, men du er min åndelige veileder,
så jeg må dele dette med deg.
Generalmoderen er redd for at jeg utgjør en fare..."
...for Loretos nonner og elever.
Alle midler tas i bruk for ikke å hjelpe meg.
Hun har forbudt dem å ha noe med meg å gjøre.
Men elevene kommer likevel.
Først Shubashini Das...
...så Deepa Ambereesh, og så andre.
Hver gang en ny kommer, blir det uro i Loreto-klosteret.
Derfor har jeg ordnet det slik at de som kommer,
kan studere hjemme til grunnskoleeksamen og artium.
Jo mer de prøver å hindre dem i å komme,
desto flere jenter er det som vil bli med.
Deres Nåde, situasjonen med søster Teresa er gått helt over styr.
Hun stjeler elevene våre.
Ti av dem har forlatt Loreto til fordel for henne.
Var de ferdig utdannet før de dro?
Både òg.
Antallet.
Åtte var ferdige før de dro til henne.
To var ikke det.
Du burde oppmuntre dem til å fullføre først. Forøvrig ser jeg ikke problemet.
De kaster bort livet og utdannelsen sin hvis de arbeider i slummen.
Vil de bli nonner, må de bli med i Loreto-ordenen
og følge de strenge løftene vil alle gjør, samt ordenens kall.
Hva mener du, Celeste?
Jeg mener at jentene overgir seg
til Gud unna for unna,
og frivillig velger å tjene Gud
ved å hjelpe de fattige, slik søster Teresa har gjort.
Jeg er sikker på at det skyldes
påvirkningen og utdannelsen de har fått i Loreto.
Hvordan bedre tjene Gud enn under tilsyn av
sin gamle rektor, søster Teresa?
Hva vil du jeg skal gjøre, generalmoder?
Vatikanet ga søster Teresa en forlengelse av prøvetiden.
Jeg vil du skal sørge for at hun ikke får ny forlengelse...
...og at hun må vende tilbake til Loreto.
Nei, legg dem her. Bandasje.
-God morgen, søster. -God morgen, Mr. Gomes.
-Jeg ser du utnytter etasjen til fulle. -Ja, det gjør vi.
Vi takker deg. Du er veldig snill og gavmild som lar oss være her.
Bare hyggelig, søster. Dette kom i går. Trolig til en av jentene.
Det er til Deepa. Takk. Jeg skal gi det til henne.
Ha en fin dag.
Jeg skal vise deg.
Hva skal du gjøre?
Hva kan jeg gjøre?
De er jo foreldrene mine.
Betyr det ingenting at du vil bli her og bli nonne?
Nei. De vil jeg skal studere i England, gifte meg og få barn.
Så de kan bli besteforeldre.
Mor syns kastesystemet i India er helt akseptabelt.
Men ikke jeg, så hun forstår ikke...
...hvorfor jeg vil dra til slummen...
og arbeide blant lavere kaster.
Hun forstår ikke.
Snakk med søster Teresa.
Snakke med henne?
Nå sitter hun i et møte med pater van Exem.
Jeg beundrer dine ambisjoner,
men siste gang Vatikanet godkjente en ny kongregasjon,
var for 100 år siden.
Jeg tviler på at du vil få godkjennelse av Den hellige stol.
Jeg vil søke likevel, pater.
Er du ikke fornøyd med tre års forlengelse for å fortsette arbeidet ditt?
Jo, jeg er takknemlig.
Når de tre årene er omme, hva da?
Må jeg søke om ny forlengelse, og tenk om de sier nei?
Nei, dette arbeidet er for viktig til å gi opp...
Generalmoderen er imot det jeg gjør.
Jeg er redd det vil spille inn.
De kan nekte forlengelse. Jeg har ikke noe valg.
Jeg må søke om godkjennelse som kongregasjon.
Jeg må skille lag med Loreto.
Det er åpenbart.
Hvor mange er dere?
Tolv så langt, flere kommer.
De første ti jentene var fra Loreto, mine elever, men så kom flere.
Vi har leger og sykepleiere og frivillige, de kommer to ganger i uka.
Ja, jo mer ryktet sprer seg, desto tydeligere er det at det er hans vilje.
For å bli godkjent
må du vise hvorfor en ny orden er nødvendig.
Ja, pater, jeg har arbeidet.
Her er dokumenter...
...og statutter.
Det er et foreløpig forslag.
Har du et navn på ordenen?
Ja, pater. "Nestekjærlighetens misjonærer."
Det virker gjennomarbeidet.
Jeg skal se gjennom det. Så gir jeg det til erkebiskop Périer.
Takk, pater.
Deres Nåde,
hun har tilmed støtte fra byens administrasjon.
En journalist spurte meg om å få et intervju med henne.
Nå må vi kreve at hun vender tilbake til sine plikter som Loreto-søster.
At hun søker om godkjennelse som kongregasjon er absurd.
Deres Nåde, hun har sagt at hun føler det nødvendig å skilles fra Loreto.
-Skille lag? -Ja.
Hva med hennes forpliktelser og løfter?
Hun ber om sekularisering, å få løftene sine opphevet.
Sekularisering?
Hun mener det er eneste måte.
Med eksklaustrasjon kan hun beholde løftene som Loreto-søster
hvis hun ikke lykkes med det hun gjør.
En sekularisering utelukker det.
Da vil hun ikke kunne dra tilbake.
Det vet hun, men hun tror ikke hun trenger den sikkerheten.
Hun er overbevist om at inspirasjonen kommer rett fra Gud,
så hun er sikker på at hun ikke mislykkes.
Å la en dør stå åpen i Loreto er ikke nødvendig.
-Hva er dette? -Hennes søknad
om godkjennelse som kongregasjon.
Alle dokumentene er der, deriblant statuttene.
Greit, jeg skal se på det.
Hvis jeg finner at alt er i orden,
kan du si til søster Teresa at jeg sender det til Vatikanet.
Hva er det, Deepa?
-Har du litt tid, søster? -Ja, selvfølgelig.
Kom.
Brevet du ga meg...
...var fra foreldrene mine.
Jeg tenkte meg det.
De vil jeg skal dra hjem.
Det mener at jeg kaster bort livet mitt her.
De skammer seg over at jeg arbeider blant de som samfunnet skyr.
Deepa...
...familien din tilhører en høyere kaste.
Du ante vel at dette kunne skje.
Ja, men det er så urettferdig.
Det er her jeg vil være.
Hva skal jeg gjøre?
Du ber. Vi stoler på Gud.
Gud gir oss svaret.
Gå og få deg litt søvn.
Ikke tenk på det.
Alt ordner seg.
-God natt, søster. -God natt.
-Unnskyld. Er du søster Teresa? -Ja.
Jeg heter Graham Widdecombe. Jeg er journalist fra London.
Jeg lager en oppfølgingssak om India etter delingen, og har hørt mye om deg.
Er du avisjournalist, Mr. Widdecombe?
Nei, radio.
Jeg er ikke så interessant, men vil du skrive noe, prat med de fattige.
Men det er ditt arbeid det snakkes om i hele byen.
Ikke mitt, Mr. Widdecombe. Det er Guds verk.
Jeg er bare en blyant i Guds hender.
-Kan jeg bare få... -Ikke tid til å prate. Mye å gjøre.
"En blyant i Guds hender."
Det arabiske hav.
Bra. Og i øst er Bengalbukten.
Bra. Hvem kan vise på kartet hvor Calcutta er?
Veldig bra!
Gi plass.
Hva er det, pater? Noe i veien?
Nei, søster, ingenting i veien.
Vi skal nå opphøye gruppen deres til en religiøs kongregasjon.
Vi har nøye gransket hvordan de lever og arbeider,
og omhyggelig vurdert formålet de har satt seg.
Denne granskingen førte oss til konklusjonen om
at det ikke er andre eksisterende kongregasjoner
som tilsvarer løftet denne nye stiftelsen sikter mot.
Følgelig, ved å opphøye den til en religiøs kongregasjon
for å hjelpe så mange som lever i slik nød,
vil resultere i større ære for Gud.
Som en følge av det, skal vi ved dette dekret
til en større ære for Gud,
og eller for å fremme i disse deler av kongeriket
sannhet, rettferdighet, fred
og barmhjertighet fra frelseren Kristus,
opprette en stiftelse, en ny religiøs nonneorden,
som skal hete
kongregasjonen Missionaries of Charity.
Vi ønsker din nye orden velkommen i det katolske bispedømmet i Calcutta,
"Mor" Teresa.
Vi lover å vise omsorg for de sultne,
de nakne, de hjemløse,
de vanføre, de blinde, de spedalske,
alle dem som ikke føler at de er ønsket, elsket,
eller tatt vare på i samfunnet,
mennesker som har blitt en byrde for samfunnet og blir skydd.
Vi gir Jesu kjærlighet i vårt åndelige barmhjertighetsarbeid.
-Jesu legeme. -Amen.
Mors tro på bønnens kraft var grunnlaget for hennes tro.
Hun mente at bønn var næring for sjelen,
og hvis du ba innstendig, ville bønnene bli besvart.
Så, kallet hun fikk på toget i 1946...
...var nå blitt offisielt anerkjent og bekreftet av Kirken.
Ja. Og hun ble ydmyk
av å se alt Gud hadde gjort.
Mor hadde gått gjennom et fattig strøk i Calcutta
da hun støtte på en stakkars sjel som lå døende i gaten.
En gammel kvinne som var lagt der for å dø.
Det var hendelsen som motiverte henne
til å opprette et offisielt hospice.
RÅDHUSET Calcutta, India-16. november 1952
Unnskyld. Helsesjefen kan ta imot deg nå.
Følg meg.
-Sitt. -Takk.
Så, Mor Teresa,
du har gjort stort inntrykk på byens myndigheter,
og jeg er blitt bedt om å hjelpe deg så mye jeg kan.
Takk, det er snilt.
Vi trenger en bygning
der vi kan bringe de forlatte som dør på gatene
slik at de kan få en verdig død.
Vet du om et slikt bygg og kan det gjøres tilgjengelig?
-Mener du et sykehus? -Nei.
Et sted der de nødlidende som blir lagt døende i gatene,
kan bringes inn og få seng og mat og pleie
og lov til å dø omgitt av omsorgsfulle mennesker.
Det er mange på gatene. Behovet er påtrengende.
Jeg ser det. Jeg ser dem selv hver dag.
Hvis det ikke er et sykehus... hva er det da?
Et hjem for de døende.
Det er en bygning ikke langt herfra som kan egne seg.
Det er en bygning på Kalighat-tempelets område.
Dette er bygningen.
Kunne det egne seg?
Jeg vil gjerne se inni.
Det er et nedlagt Kali-tempel.
Liker du det, kan jeg høre om kommunen lar deg bruke det.
Jeg vil bli svært takknemlig.
Der er en dharamshala,
et sted der hinduer pleide å hvile etter å ha tilbedt gudinnen Kali.
Jeg tror du får plass til mange mennesker her.
Dette er perfekt.
Når får vi vite det?
Jeg skal ta det opp på møtet i rådhuset i morgen.
Jeg liker at det var et gudshus for hinduer.
Vil du se dharamshalaen?
Ja, gjerne.
Denne veien.
Det er her folk pleide å hvile...
...etter tilbedelsen.
Tror du det egner seg?
Ja.
"Tenk på Jesus.
Legg din hånd i hans hånd og gå med ham.
Gå framover. Ser du bakover, går du bakover."
SKOPJE, JUGOSLAVIA 26. september 1928
-Jeg kommer til å savne deg. -Og jeg deg.
Jeg har hjemlengsel allerede.
Mor? Er alt i orden?
Lyset ditt er på. Det er ganske sent.
Er alt i orden, Mor?
Søster Gertrude, kom.
Jeg gikk ned korridoren og så
at det kom lys fra rommet ditt.
Jeg vet du legger deg sent, men det er senere enn vanlig.
Hva er skjedd? Er alt i orden?
Min mor og søster...
Jeg hadde håp om at de kunne komme på besøk.
Det er 28 år siden jeg så dem sist.
Men albanske myndigheter har nektet dem
å forlate landet, så...
Så grusomt.
Vi må stå tidlig opp i morgen.
Vi må få oss... litt hvile.
God natt.
Og...
Vi har mye arbeid å gjøre.
Vi må stå opp veldig tidlig i morgen.
-Går det bra? -Ja da.
Vi må få oss litt hvile. Gå og legg deg.
God natt, Mor.
Calcutta kommune Nirmal Hriday-hjem for døende
Mor?
-Vet ikke om du husker meg. -Jeg husker deg, Mr. Widdecombe.
Kan jeg få snakke med deg?
Som du ser, er vi travelt opptatt i dag.
-Det passer dårlig. -Det tar kun få minutter.
Det er så mange mennesker som gjerne vil vite mer om deg.
Dette handler ikke om meg. Jeg gjør bare Guds arbeid.
Kan vi snakke om arbeidet du gjør her da?
Det vi gjør her, er å etablere et hjem
der folk som dør på gaten,
kan bringes inn så de kan dø omgitt av omsorgsfulle ansikter.
Mor Teresa, kan du bare...
Å ha et intervju med meg er bortkastet tid.
Se ut. Kom.
De fattige er overalt.
Skriv om dem.
Det er den viktige historien. Jeg er bare et redskap.
Ja, men folk vil høre om deg.
Skal du gå over til fjernsynet?
Det er populært i England nå. Tar kanskje over for radioen.
Det vil aldri skje, og jeg blir aldri fjernsynsjournalist.
Dette blir ikke bra. Vi begynner på nytt.
Erkebiskop Périer og jeg hadde fått brev fra Mor Teresa.
De brevene ble bare dystrere og dystrere...
...og avslørte at hennes åndelige mørke tiltok.
Nyheter som de hun fikk fra albanske myndigheter,
hjalp ikke.
Men hun virket munter til daglig
og utrettelig i arbeidet, men inni seg...
Inni seg følte hun en fryktelig tomhet.
Følelsen av at hun var blitt...
...forlatt av Gud.
Nathan, hører du meg? Det er dårlig forbindelse.
Jeg hører deg, Graham. Det er alltid sånn.
Si når det er klart.
KRINGKASTINGEN New York, 18. desember 1952
Sett i gang.
Denne reportasjen er litt utenom det vanlige,
for jeg jobber vanligvis som krigskorrespondent.
Men her i Calcutta
hører man stadig om en katolsk nonne som driver hjelpearbeid blant fattige.
Det har skapt oppmerksomhet overalt,
hos lokalmyndighetene her og i Vatikanet i Roma.
Hun heter Mor Teresa, og hun får stadig flere tilhengere
av sin nye nonneorden Missionaries of Charity
som ble opprettet for to år siden av den katolske kirke.
Det uvanlige med henne, er at hun nekter å bli intervjuet.
Hun tror at hun er Guds redskap og utfører hans arbeid.
Hun nekter å ta på seg æren.
For innbyggerne i byens fattigste strøk, er hun en helgen.
Men en del av den hinduistiske befolkningen her
har kritisert og truet henne.
Hun har etablert et hjem for døende i et av deres nedlagte templer...
en bygning hun ble gitt av lokale myndigheter.
-Mor, det blir verre der ute. -Jeg vet det.
Jeg tror ikke de gjør noe. Kom.
Burde vi melde fra til kommunale myndigheter?
Hvordan går det?
Hvorfor hjelper du meg?
Jeg er hindu.
For i deg ser jeg Jesus.
Og jeg elsker deg slik Gud elsker deg. Legg deg ned.
Bare fortsett arbeidet.
Mor?
Du må ikke gå ut dit. Det er ikke trygt.
Mor!
-Jeg skal snakke med dem. -Nei, Mor. Vent, er du snill.
Vær så snill, ikke gå ut. Vi må tilkalle hjelp.
Jeg er enig med søster Agnes.
Situasjonen er ute av kontroll.
Vi må skaffe hjelp. Ikke gå ut. Vær så snill.
Vær så snill.
Dere må forlate tempelet omgående!
Det er vårt tempel! Vårt hellige sted!
Dere skjender det med guden deres!
Vær så snill.
Kommunale myndigheter sa at vi kunne bruke tempelet.
Men hvis det plager dere at vi er her,
bør dere snakke med kommunen.
Dette er vårt helligste sted! Hinduer!
Du er ikke velkommen her!
Hva gjør du her? Du er jo hindu!
Det er død der inne! Det er urent der inne!
Hva foregår her?
Denne kristne kvinnen må forlate tempelet med en gang!
Vær stille!
Hvorfor?
Hun hører ikke til i tempelet vårt!
Det er denne kristne kvinnen som tar seg av våre døende!
Hadde dere tatt dere av de som dør i våre gater,
hadde kanskje ikke kommunen gitt henne vårt tempel!
Det har ingenting å si! Hun må forlate tempelet nå!
Stopp!
Det er dere som må gå vekk.
Alle sammen, gå hjem!
Helsesjefen har gitt disse folkene dette nedlagte tempelet.
Det kan ikke dere bestemme!
Hvis dere ikke fjerner dere, tilkaller jeg kommunale myndigheter
og politimesteren!
Gå hjem!
Gå!
Mor fikk ikke mer bråk med lokalbefolkningen etter det.
Episoden markerte begynnelsen på et livslangt forhold
og hennes kjærlighet for dem.
Shankarsinh, kan du hjelpe meg å ta...
Sett den der. Den er så tung.
Mors... det ble slutt på problemene med lokalbefolkningen,
men hennes åndelige lidelse...
...var ikke over.
Det er brev fra henne i denne kassen...
...som beviser det.
Hun viste selvfølgelig ikke dette savnet til de unge nonnene.
Det var Mors ønske at ingen skulle lese brevene.
Hun ville ha dem ødelagt.
Men mørket hun levde med,
var en viktig del av den hun var.
Og brevene hennes dokumenterer
det hun måtte gjennomgå.
Du er postulator i hennes helligkåring,
og jeg...
Jeg vil du skal lese brevene.
Det fins ikke noe sterkere vitnesbyrd om hennes hellighet
og helgenverdighet.
Skulle disse brevene en dag bli offentliggjort,
ville mange som opplever lignende prøvelser,
finne trøst i dem.
Jeg har ansvaret som postulator
i saken om å saliggjøre og kanonisere
Mor Teresa av Calcutta.
I årene med gransking...
MØTEROM I VATIKANET Roma-2003
...har jeg samlet dokumenter og vitnesbyrd som har ført fram til en konklusjon.
Hun var i besittelse av en hellighet
som gikk mye dypere enn vi kunne ha forestilt oss.
Som dere vet, har jeg fått brev...
...brev hun skrev til sine åndelige veiledere.
Blant dem erkebiskopen i Calcutta, Ferdinand Périer,
og pater Celeste van Exem, hennes åndelige veileder.
Brevene inneholder opplysninger som dokumenterer
hennes helgenverdighet.
Realiteten i hennes liv var slik...
hun led fryktelig
fordi hun trodde at Gud hadde forlatt henne.
Man visste lite om hennes åndelige byrder
og hennes indre strid før brevene ble tilgjengelige.
De avslører hennes åndelige uro og hennes intense liv og arbeid
over en periode på seks tiår.
Hennes orden vokste med tillatelse fra pave Paul 6 i 1965,
men hun tok ingen ære for bragdene sine.
Hun prøvde alltid å lede oppmerksomheten hun fikk, mot Gud
og insisterte på at arbeidet hun gjorde, var hans verk, ikke hennes.
Hennes bidrag til å vise omsorg for syke og døende
og hjemløse, gjorde henne beundret i hele verden.
Selv om hun ikke likte å motta priser,
ble hun tildelt Nobels fredspris,
en seremoni hun først gikk med på å delta i,
etter å ha blitt overbevist om
at det ville skape blest om de fattige i verden.
NOBELS FREDSPRISUTDELING Oslo, Norge-27. oktober 1979
Jeg er veldig glad for å motta denne prisen
på vegne av de sultne,
de nakne, de hjemløse,
de vanføre, de blinde,
de spedalske...
...og alle de som føler at de ikke er ønsket,
elsket, eller tatt vare på...
...samfunnets utstøtte.
Siden vi er samlet her i dag
for å takke Gud for Nobels fredspris...
...syns jeg det ville være fint å be bønnen
til St. Frans av Assisi...
...som alltid overrasker meg svært mye.
Vi ber denne bønnen hver dag etter nattverden,
siden den passer godt til oss alle.
Herre...
...gjør meg til et redskap for din fred.
La meg bringe kjærlighet der hatet rår.
La meg bringe forlatelse der urett er begått.
La meg skape enighet der uenigheten rår.
La meg bringe sannhet der villfarelsen rår.
La meg bringe tro der tvilen rår.
La meg bringe håp der fortvilelsen rår.
La meg bringe lys der mørket ruger.
La meg bringe glede der sorg og tyngsel rår.
Amen.
Jeg har alltid lurt på
om for fire-fem hundre år siden
da St. Frans av Assisi skrev denne bønnen,
om de hadde de samme problemene som vi har i dag,
for den passer også godt for oss.
Takk.
I sitt liv
ble hun et barmhjertighetens ikon for folk fra alle religioner.
Arbeidet hennes ga de fattige en stemme de aldri hadde hatt før.
Erkebiskop Périer mente at hennes ensomhet
og følelse av å være forlatt,
hadde sitt opphav i mysteriet om Jesu misjon.
Mørket hun slet med, var et viktig aspekt ved kallet hennes,
og brevene hun skrev, et viktig vitnesbyrd...
...til arven hennes.
Hun ba om at brevene måtte ødelegges av frykt for-jeg siterer:
"Når begynnelsen blir kjent, vil folk tenke mer på meg
og mindre på Jesus."
Ifølge henne var hun bare en Guds tjener.
Gud brukte hennes ubetydelighet for sin storhet.
Missionaries of Charity, en liten orden i 1950
med 12 nonner, teller i dag mer enn 4000 i hele verden,
og driver hjelpesentre i mer enn 100 land.
I dag er mitt arbeid fullført.
Jeg overleverer dere alle mine funn, dokumenter og vitnesbyrd
mens vi venter på et andre mirakel.
Basert på mine funn må jeg konkludere med
at jeg ikke kan tenke meg noen som er mer helgenverdig
enn Agnes Gonxha Bojaxhiu,
Mor Teresa av Calcutta.
Mens antallet i prestestanden har gått ned etter hvert,
som i andre religiøse ordener...
...vokser Missionaries of Charity fremdeles.